BARON VON FRANKENSTEIN
Če opazujemo bazo možganov, ravnokar vzetih iz glave,
lahko vidimo, da so majhni, kot običajno.
Ne glede na to, kar sem vam prejšnji teden demonstriral,
če previdno odstranimo zgornjo plast lobanje,
lahko vidimo centralno živčevje.
Tako imenovani živčni sistem je sestavljen iz mesencefala,
ki je znotraj t.i. Varolin most,
in sestavlja podaljšano midolo,
ki raste skozi lobanjsko luknjo,
zato, da lahko pride do hrbtenjače.
Kakšno vprašanje preden nadaljujemo?
Ja, jaz bi ga imel, dr. Frankenstein.
Frankenstin.
Prosim?
Moje ime. Izgovori se "Frankenstin".
Kaj niste vnuk znanega dr. Victorja Frankensteina,
ki je odkopaval grobove in delal iz mrtve materije ž...
Ja, ja.
Ja.
Saj vemo, kaj je delal.
A jaz bi bil raje znan po skromnih odkritjih za znanost,
kakor pa po sorodnikih,
po slavnem...odštekancu.
Zdaj, če ste za, kaj je bilo vprašanje?
Ja, gospod. Nisem prepričan, da razumem razliko med
hotenimi in nehotenimi živčnimi impulzi.
No, ker današnje delo predvideva predstavitev na to temo,
nadaljujemo.
Dragi g. Hilltop, s katerim nisem nikoli delal,
in mu nisem ničesar naročil,
se je sam prijazno ponudil za našo predstavitev.
G. Hilltop, skočite s postelje in postavite se pred njo.
Čudovit skok.
G. Hilltop,
Dvignite prosim desno koleno.
Ravnokar ste videli hoteni nervozni signal.
Začne se s signalom iz osrednjega živčevja,
preko živčnih celic gre do skeletnih mišic.
G. Hilltop, lahko spet normalno stojite.
Refleksni signali delujejo ne glede na hotenje subjekta
in gredo po poti,
ki združuje periferni živčni sistem s centralnim.
Ti umazani, rumeni, prekleti kurbin sin!
Ne zavedamo se takšnih impulzov.
In niti nočemo nadzorovati svojih mišičnih kontrakcij.
Kakor vidite, delujejo sami od sebe.
A če zaustavimo živčni impulz, s pritiskom na centralno živčevje,
s preprosto žičko,
na višini zadnjih živčnih korenin,
za, recimo, 5 - 6 sekund...
Hej, ti prekleti prasec!
Lahko vidite, da je vsa komunikacija izključena.
Ne glede na naš odlični mehanizem,
če ne bi imeli stalnega gibalnega impulza,
bi padli na zemljo
kakor vreča krompirja.
Zaključek: lahko opazimo, da...
- Dej mu kak dolar več. - En dolar. Seveda.
..kakršnakoli poškodba
na živčnih koreninah, je lahko usodna.
Ko so živčna vlakna uničena,
ni več možnosti, ne v nebesih ne na zemlji,
da oživimo mrtvo telo.
So še kakšna vprašanja, preden zaključimo?
Dr. Frank...
- Frankenstin... - Ja?
A ni res, da je Darwin hranil pod steklom nekakšne črvičke,
dokler se niso nekega dne, nenavadno,
sami od sebe začeli premikati?
Govorite o črvičkih ali o špagetih?
O črvičkih, gospod.
Ja. Zdi se mi, da sem nekaj o tem že bral med študijem.
Toda ne pozabi, da en črviček
ni isto kakor človek.
Kaj ni bila prav to osnova dela vašega dedka?
Oživitev mrtvih tkiv?
Moj dedek je bil bolan.
Toda, glede, da ste Frankenstin, niste nič radovedni?
Oživiti telesa, ki so bila mrtva, vas čisto nič ne mika?
Govorite neumnosti, brez pomena, bolno razmišljate. Kar je mrtvo, je mrtvo.
Toda pomislite na delo, narejeno z dušo in srcem.
Duša in srce sta igrače za začetnike. Govorim o centralnem živčnem sistemu.
- Toda, gospod... - Jaz sem znanstvenik, ne filozof!
Lažje je reanimirati,
kakor priti do živčnega sistema.
- A delo vašega dedka? - Dedkovo delo je bilo blazno!
Ne zanima me smrt.
Edina stvar, ki me zanima, je ohranjanje življenja!
Predavanje...
..je...
..končano.
Dr. Frankenstein...
Pravilno je Frankenstin.
Jaz sem Gerhart Falkstein.
Prepotoval sem 7000 km, da Vam izročim pradedkov testament.
Barona Beaufort von Frankenstein.
Oh, moj predragi.
Oh, moj ljubi. Odštevala bom minute do najinega snidenja.
- Oh, draga, jaz tudi. - Ne na ustnice.
Grem na predstavitev Nanne in Nicky. Nočem si pokvariti šminke.
- Sej me razumeš? - Vsekakor.
Gremo na vlak!
- Oh, dragi. - Čas je.
Freddy, ljubezen.
Kako naj ti povem v nekaj minutah, za kar sem rabila vse življenje, da sem doumela?
- Zakaj ne poskusiš? - Ok.
Uspelo ti je, gospod.
Tvoja sem. Čisto vsa. Kaj naj še rečem?
- Ljubezen moja... - Oh, lasje. Moja frizura.
Oprosti.
- Upam, da imaš rad tradicionalne poroke. - Raje mam tradicionalne poročne noči.
- Edinstven si. - Hočeš reči, da... me ljubiš?
Lahko staviš čevlje, da te ljubim.
- Oh, moj edini cukrček. - Taft, zakladek.
Taft, ljubezen.
Ne, obleka iz tafta. Ni je lahko najti!
Na vlak!
Spet tisti grozni možakar.
Hitro, pojdi, preden se zavem.
Oh, moji nohti!
Oprosti.
- Adijo, zakladek. - Adijo, Freddy.
Mucka.
- Harry, spet si to naredil. - Kaj naj naredim?
Vsak dan.
Pusti me, pusti.
Naslednja postaja, New York.
Hej, mulc. A smo v Transilvaniji?
Ja,ja. Zadetek v polno!
Hej, hočeš, da ti jih zloščim?
Ne, hvala.
Dr. Frankenstein?
Frankenstin.
A me jebete v glavo.
Ne. Izgovori se Frankenstin.
Se reče tudi Friderick?
Ne. Frederick.
Za kaj pa ne Friderick Frankenstin?
Zato, ker ne. Sem Frederick Frankenstin.
Razumem.
- Ti si najbrž Igor. - Ne. Izgovori se Ajgor.
- Rekli so mi Igor. - No, zmotili so se, pa kaj!
Pošilja te Herr Falkstein, a ne?
Ja. Moj dedek dela za vašega dedka.
- Joj kako lepo. - Seveda tarife so se dvignile.
Seveda. prepričan sem, da se bomo hitro razumeli.
Oprosti. Ne...
Veš, saj ne da bi te spravil v zadrego, ampak sem dober kirurg.
Lahko bi poskusil s tvojo grbo.
Kakšno grbo?
Gremo.
Dovolite mi, šef.
Najlepša hvala.
Pridite na to stran.
Tako, ja.
Mislim, da vam bo zadaj bolj udobno.
- Kaj je pa to bilo? - Inga je.
Herr Falkstein je mislil, da vam bo prav prišla laborantka.
Bi se radi malo povaljati v senu?
Zabavno.
Sem ter tja po senu.
Včasih me je strah groma.
To je samo sprostitev električne napetosti.
Ne skrbite.
En volkodlak.
Volkodlak?
- Tam. - Kaj?
Tam volkodlak.
Tam graščina.
Zakaj tako govoriš?
- Sem mislil, da tako želite. - Ne pa ne.
Kakor hočete. Nimam problemov.
No...
Tukaj smo.
Dom.
Kakšen pogled!
Hvala, doktor.
Oh, ni zakaj.
Gremo.
Jaz sem frau Blücher.
Mir, pridne!
Me veseli. Sem dr. Frankenstin.
To pa je moja asistentka. Inga, predstavljam Vam frau Blücher.
Le kaj jim je?
Vaše sobe so pripravljene, herr Doktor.
Če želite iti za meno.
Ajgor. Prinesi mi prtljago, ko boš končal, prosim.
Ja, šef.
Za vami, frau Blücher.
Blücher!
Za mano, prosim.
Bodite zraven sveč.
Te stopnice znajo biti zelo nevšečne.
Und, to je vaša soba. Bila je od tvojega deda Victorja.
A tako.
No, vidim, da je veliko knjig.
Bile so Victorjeve...
Tukaj je baronova knjižnica.
- Kje pa je dedkova zasebna knjižnica? - Ne razumem, gospod.
To so genske knjige. Vsak zdravnik bi jih imel na svojih policah.
To je edina, ki jo poznam, dr. Frankenstone.
- Frankenstin. - Frankenstin.
Bomo videli.
Lahko noč.
Želi doktor še kakšen brandy pred sprostitvijo?
Ne. Hvala.
Toplo mleko,
mogoče?
Ne, hvala.
Kakav?
Nič.
Hvala.
Malo sem utrujen.
Naj še rečem... Lahko noč.
Lahko noč!
Lahko noč, dragi.
Lahko noč, herr doktor.
Lahko noč, frau Blücher.
Ne, ne, ne...
Nisem Frankenstein.
Jaz sem Frankenstin.
Sploh nočem poslušati!
Ne verjamem v to.
In ne bom rekel.
Dobro, zmagal si. Vdam se.
Rečem ti, rečem, rečem.
Usoda. Usoda.
Ne moreš zbežati od mene.
Usoda. Usoda.
Ne moreš zbežati od mene.
Usoda. Usoda.
Ne moreš zbežati...
Dr. Frankenstin. Zbudite se.
- Kaj je? - Tlačila vas je mora.
- Kakšna čudna glasba je to? - Nimam pojma.
Izgleda, da prihaja
izza polic...
Zadaj za policami...
Podaj mi srajco, a lahko?
Prav si imela. Prihaja izza stene.
Kje je?
- Kje je? - Kaj?
Vedno je kakšen mehanizem. Samo, da najdem vzvod...
Oh, ja...
Tukaj je močnejši zvok. Podaj mi svečo.
Daj nazaj svečo.
Mislim, da vem, kako deluje.
Vzamem svečo in zaustavil bom polico s svojim telesom.
Pozorno me poslušaj.
Ne dati nazaj sveče.
Porini z vso močjo
na drugi strani police.
A je vse jasno?
Mislim, da ja.
Pridna deklica.
Daj nazaj svečo!
Glejte, doktor. Hodnik.
Karkoli že je, glasba prihaja od spodaj.
- Grem pogledat. - Dovolite mi, da grem zraven.
Nočem biti sama tukaj.
Prav. Zapni se in greva.
Oh, doktor. Sveča...
Odlično. Poskusiva drugo.
Stopi nazaj!
Ne skrbi, moja draga. Saj je samo miška.
Gnusni, umazani glodalec.
Moj Bog!
MRTEV ŽE 3 LETA
MRTEV ŽE 2 LETI
MRTEV ŽE 6 MESECEV
Jaz...Jaz...Jaz...
Nimam nikogar.
In nihče me ne bo nikoli ljubil...
- Ajgor. - Friderick.
Kako si prišel sem dol?
Skozi vrata. Iz kuhinje sem slišal čudno glasbo
in sledil sem ji do sem.
Recimo, da... Sem jo slišal z grbavostjo.
- Še nekdo mora biti tu spodaj. - Tako kaže.
In tisto so še edina vrata.
Počakajte, šef.
Lahko je nevarno.
Pojdite najprej Vi.
A ni nobene luči v teh prostorih?
Dve stikali sta, samo sta videti nevarni, jaz se jih ne bi prvi dotikal.
Kakšen pogled!
Ne bom se hvalil...
Torej se je tukaj vse zgodilo.
Pomisli. Mrtvi možgani, ki bodo ponovno zaživeli v novem telesu.
Glej. Nobene krvi, Nič ne razpada.
Samo kakšno tkivo.
- Vklopi stikalo. - Ja, šef.
Ogabno!
No, malo pobeliti, kakšno rožico, dva ali tri vzglavnike...
Izgleda, da je naš skrivnostni violinist pobegnil
- Pobeg... - Kaj? -..nil.
Svetloba prihaja izpod vrat.
Za mano.
Doktor, glejte!
To pojasnjuje glasbo.
Še je vroč.
Le kdo je igral?
Ne vem.
Kdorkoli je že bil, je ravnokar ugasnil cigaro.
Oh, kako skrivnostni dogodki.
Kakšen kraj je to?
Glasbena soba?
Tu so samo knjige in rokopisi.
Knjige in rokopisi?
To je to!
Gotovo je to zasebna knjižnica mojega dedka, čutim to.
Poglejte tam.
KAKO MI JE USPELO, napisal Victor Frankenstein
"...dokler me ni iz teme obsijala nenadna luč."
"Svetloba, tako svetla in močna, a hkrati tako preprosta."
"Inverzija polj in pozitivne v negativno
in iz negativne v pozitivno."
"Jaz in samo jaz, sem razrešil uganko življenja."
"Ne, še več..."
"Postal sem edini, ki lahko podari življenje
brezdušni materiji."
Lahko bi delovalo!
- Prekajeno slanino? - Hvala, doktor.
"Glede na to, da so mi majhna razmerja oteževala delo,
sem se odločil, da bom bitju dal ogromno dimenzijo."
Seveda.
To vse poenostavi.
Z drugimi besedami,
vene, roke, noge, notranji organi bi se vsi povečali.
Res je.
Imel bi velikega Schwanzstück.
Samo po sebi gre.
Postali bi zelo popularni.
Torej. Naš objekt je stvor, velik dva metra,
ki ima seveda vse naravno in simetrično.
Nekaj takega kakor...
Je ta?
Hej...
Si kaj našel.
Grba mi pravi,
da bi to lahko bil naš človek.
Prav, prav.
Povsem dovolj je za takega kot je on.
Dol, idiot.
Zdaj.
Kakšno delo.
- Lahko bi bilo še huje. - Le kako?
Lahko bi deževalo.
Hitro!
Vam dam roko v pomoč?
Ne, hvala. Imam že eno. Vseeno hvala.
Počakajte, gospod.
Poznam vse prebivalce v okolišu, in nisem Vas še videl.
Lahko izvem, kdo ste?
Ja. Jaz sem dr. Frederick Frankenstin, ravnokar sem prišel iz Amerike.
Ah, ja. Sem slišal za Vaš prihod.
Jaz sem agent Henry, gospod. Me veseli.
Mene tudi, agent.
Vi ste čisto premraženi.
Potrebujete vročo kopel.
Pa tudi kakšen požirek bi se prilegel.
Vsekakor.
No, če je vse v redu, Vas pozdravljam.
Najlepša hvala, agent.
Vam na ljubo.
- Na svidenje, agent. - Na svidenje, gospod.
Oh, kako čudovit pogled.
Kako globoka in zaspana noč.
Kako edinstveno telo,
manjkajo nam samo še čudoviti možgani.
- Veš, kaj naredit? - Imam idejo.
Bravo.
Samo ni... a nisi imel tam na oni strani?
- Kaj? - Tam...
Pusti to.
- A imaš ime, ki sem ti ga dal? - Sem si ga zapisal.
- H. Delbruck. - Hans Delbruck.
MOŽGANSKA HRANILNICA
PO 17.00 DEPONIRAJ MOŽGANE POD VRATA
HANS DELBRUCK ZNANSTVENIK IN SVETNIK
NE UPORABLJAJ JIH! NENORMALNI
- Gnusno je. - Čudovito je.
In je moj.
Hitro! Bojujemo se s časom in elementi!
A ste prepričani, da bo delovalo?
Ja. Vse je v zapiskih.
Zdaj odveži zmaje in pridi nazaj čim hitreje.
Kaj se tako mudi?
Nevarno je, da nas zadane strela. Razumeš?
Rekel sem: "Nevarno je, da nas zadene strela."
Razumeš?
Razumem, razumem. Kaj se tako derete?
A si...
- Si odvezal zmaje? - Seveda.
Prav. Odlično.
- Preveri generator. - Ja, gospodar.
Ajgor,
- Odpri glavno varovalko. - Ja, gospodar.
A si lahko predstavljaš Hans Delbruckovi možgani v tem telesu?
Oh, Frederick.
Čas je.
Moja draga...
Si pripravljena?
Ja, doktor.
Povzdigni me.
Tukaj? Zdaj?
- Ja, ja. Dvigni me skupaj z mizo. - Oh, miza.
Oh, tista. Ja... Ja.
Od tistega usodnega dne, ko so sluzasti stvori
lezli iz vode in kričali v nebo:
"Rodil se je človek",
je postal naš največji strah zavedanje, da smo smrtni.
Ampak to noč
bomo s pomočjo znanosti ugnali
tisto grdo podobo smrti.
To noč,
se bomo povzdignili do neba.
Vseeno nam bo za potres.
Ukazovali bomo blisku
in prodrli bomo
vse do notranjosti, kjer ne cveti več narava.
Na moj znak, dvigni prvo stikalo.
Razumem, gospodar.
Pripravljeni.
Gremo!
Dvigni drugo stikalo.
Zdaj še tretjega.
Ne, tretjega ne!
Dvigni ga, sem rekel. Dvigni ga!
Življenje.
Življenje, me slišiš?
Daj mojemu bitju
življenje!
Ugasnite vse in me spustite dol.
Nič.
- Oh, doktor. Moje sožalje... - Ne, ne.
Ne se sekirat.
Znanost nas uči,
da sprejmemo tako poraze,
kakor tudi zmage
z mirnostjo, ponosom
in milino.
Kurbin sin, prasec. Še žal ti bo!
Kaj si mi naredil?
- Kaj si mi naredil? - Doktor, gotovo!
Ubil ga bom!
Nočem živeti.
Nočem živeti!
Mirnost, ponos in milina.
O, mama!
Bedarije! Drugačen je, to lahko jamčim.
Dovolj je petminutni pogovor in ugotovil boš.
Ja?
On je Frankenstein!
In vsi so isti.
To je v krvi. Nič ne morejo proti temu.
Vsi znanstveniki. Vsi so iz istega testa.
Pravijo, da delajo za nas.
A kar hočejo, je zavladati svetu.
Dovolj. Ne bom dovolil, da se bo ta sestanek spremenil v prepir.
To so prehude obtožbe,
in kaj je bolj boleče za nas starešine, ki imamo še nočne more,
ki so posledica prejšnjih dogodkov.
Nismo še poslušali mnenja človeka, ki lahko objektivno oceni.
Inšpektor Kemp.
Prosim, pokažite se nam.
Upor zna biti huda reč,
und, ko se začne,
ga je težko ustaviti
brez posledic.
Jaz mislim, da preden gremo ubijat ljudi,
je dobro, da skrbno pogledamo dejstva.
Und...
je dobro, da smo 100%,
da Frankenstein Junior resnično
gre po sledeh svojega strica.
Kaj?
Da gre po sledeh svojega strica. Strica!
Oh, strica.
Mislim
Da moram,
obiskati kakšnega dobrega zdravnika
und, da izmenjava par besed.
Moj proizvod.
Moj proizvod!
Oh, doktor. Ne počnite tega.
Nehajte razmišljati o tem.
Poglejte. Sploh se niste dotaknili hrane.
Tako.
Zdaj sem se je dotaknil. Zadovoljni?
Veste... Nikoli ne bom pozabil svojega starega šefa.
Ko so se mu dogajale takšne stvari... Mi je vedno govoril.
Kaj je govoril?
Kaj pa počneš v kopalnici ves ta čas?
Zakaj ne prideš ven in dovoliš, da jo tudi drugi uporabijo?
Mogoče je bolje tako.
Tisti ubogi velikan brez življenja.
Mogoče mu je zdaj bolje, ker je mrtev.
Kaj je to?
Schwarzwälderkirschtorte.
Ti je všeč? Nisem ljubitelj sladkarij, vem pa, da je ta slastna.
S kom govorite?
S teboj. Saj si zagodrnjal, da ti je všeč
Nič se nisem oglasil. Samo vprašal sem, kaj je to.
- Seveda si se. Slišal sem. - Nisem bil jaz.
Jaz tudi ne.
V glavnem, poslušajte me. Če nisi bil ti in niti ti...
Živ je. Živ je!
Živ je!
Bodite zadaj.
Hej, živjo.
Zdaj te spustim.
- A je pripravljeno pomirjevalo? - Ja, doktor.
Zdaj hočem,
da sedeš.
Stoj na nogah.
Saj zmoreš.
Zdaj še hodi.
Doktor, strah me je.
Ne skrbi.
V redu.
Kaj je? Kaj ti je?
Hitro. Dajte mu...
Kaj? Kaj mu dam?
Štiri besede. Prva. Podobna je...
Jaz. Podobna je... Jaz! Meni!
Njemu. Njemu...
Ja.
- Ja. - Ja.
Druga beseda. Kratka je.
Tam, tukaj, po...
Po...
- Ja po... - Ja po...
Sama po sebi. Rekel si po njemu.
Obratno od...
Živ. Živ.
Ja... po... mir...je. Dajte mu po..mir...je...
Oh, valo... valo... pomirjevalo.
Seveda.
Po...mir...je...?
Oh, Frederick. Vse v redu?
Ja.
- Lahko samo trenutek, draga? - Seveda, doktor.
Ajgor...
- A lahko s tabo govorim? - Vsekakor.
- Prosim, sedi. - Hvala.
Ne, ne. Tja gor.
Hvala.
Torej, možgani, ki si mi jih prinesel...
so bili od Hansa Delbruck?
- Ne. - Dobro.
A lahko poveš čigavi so bili...
..možgani, ki sem jih vstavil?
- Se ne boste jezili, a ne? - Ne, ne bom se.
Od nekega NE pa še nekaj.
NE pa še nekaj...
- NE kdo? - NE Normalni.
NE Normalni...
Sem skoraj prepričan, da so se imenovali tako.
Mi praviš, da sem vstavil nenormalne možgane
v dvometrsko,
meter trideset široko
gorilo?
To mi praviš?
Hitro, hitro. Daj mu...
Kaj?
Štiri črke. Ja.
Le kdo je takole uro.
Inga, hitro, pojdi pogledat.
Ti... postavi ga nazaj na operacijsko mizo.
In tesno ga zaveži. - Kam greste?
Osvežit se grem. Normalen moram izgledati.
Vsi se moramo vesti normalno.
Ha! Pošasti!
Lep zadetek.
Smo v XX.stoletju, Kemp. Pošasti niso več v modi.
Sovaščani niso tega mnenja, herr Doktor.
Za njih
so pošasti realne.
Predvsem pa, če... kakšen Frankenstein živi v tej hiši.
Lepa skupinica.
Hvala.
Dvomim, da tako inteligenten mož verjame v bedaste praznoverja.
Ne sekiram se zaradi vraže, herr Doktor, ampak zaradi genov, und
kromosomov.
- Zgodbice. - To Vi mislite, tukaj smo
v Transilvaniji.
Und, Vi ste,
Frankenstein.
Vse kaže... da ste zelo presenečeni.
Niti ne.
Zabavni se mi zdite.
Veselilo me je.
Sedaj mi pa oprostite, inšpektor, malo sem utrujen.
Torej
Lahko jamčim prebivalcem,
da Vas čisto nič ne zanima delo vašega dedka?
A to velja kakor JA?
Dobro.
- Poznate pot? - Seveda.
No, se vidiva... herr Barone.
Pridite kadar želite. Naša vrata so vam zmeraj odprta.
Oh, Victor.
Victor...
Končno nam je uspelo!
Zdaj te spustim.
Si velel, meine Seuchekopf?.
Škodovati so ti hoteli.
Jaz ti bom pomagal.
Hvala Bogu, da so šli.
Frau Blücher.
Stojte. Ne se približevat.
- Kaj počnete? - Spustila ga bom.
Ne. Ne, ne naredi tega.
Ja, pa bom.
Ste znoreli? Ubil Vas bo.
Ni res.
Je priden kot ovčka.
Ostanite zadaj. Nazaj! Presneto, ima deformirane možgane.
Ni deformiran. Perfektne možgane ima.
Deformirani so, če Vam rečem. Deformirani.
Čisto deformacijsko deformirani.
Jaz se ne bojim. Vem, kaj mu je všeč.
Tista glasba.
Ja. Vi imate to v krvi. Vsi Frankensteini imajo to v krvi.
Pride vse do duše, ko besede ne pomagajo več.
Vaš dedek jo je igral svoji kreaciji.
- Torej to ste bili vi! - Ja.
- Vi ste igrali ponoči! - Ja.
- Da bi nas zvabili v laboratorij! - Ja.
- Vaša je bila cigara v pepelniku! - Ja.
In vi ste naredili tako, da sem našel dedkovo knjigo!
Ja.
- Da bi ustvaril... - Ja.
- Torej Vi in Victor sta bila... - Ja.
Ja! Recite!
On je bil moj moški!
Zdaj ga ne boste več dobili.
Prost je. Razumete?
Prost!
Odšel je.
Odšel je!
Moramo ga najti, razumete?
Moramo ga najti, preden koga ubije.
Kaj sem naredil?
Oh, moj Bog.
Kaj sem naredil?
Oh, kako je lep moj cvet
Oh, kako je lep cvet
Tam zunaj je pošast...
Učvrstiti moramo ovire.
Tako, sem že.
Hvala bogu, da si Helgo že dala spat.
Nočem tvegati, zdaj, ko se govori o pošasti. Spomnim se prejšnje...
Ati...Rekla sem ti, da sem morala vrteti Rostbraten, se ne spomniš?
Tebe sem prosila, da jo daš v posteljo...
Ti...
Zdaj pošlji ljubega in reci čao, čao.
Oh, oh. Ni je več.
Kaj bomo pa zdaj?
Lahko, da je bila na stranišču, ko si pogledala.
Nisem šla niti gor, ker sem mislila, da si bil ti.
Nisi šla gor?
Sedi.
Sedi!
Vse, kar želim, je en obisk.
Neurnik, prijatelj moj, pomagaj mi preživeti teh nekaj samotnih ur.
Hvala, Gospod. Hvala.
Oh, ne, ne, ne. Ne govori. Ne reci ničesar.
Oh moje veselje, božji dar.
Ti si pa bil verjetno najvišji v razredu.
Ime mi je Harold in sam živim tukaj.
Kdo si pa ti?
Nisem razumel.
Ne...
Oprosti.
Nisem vedel, da si nem.
Božje poti so vsemogočne.
Jaz, ubogi slepec in ti... mutec.
Presneto velik mutec.
Sinko, mrzle roke imaš.
Kaj praviš na skodelico juhe?
Vem, kaj pomeni biti lačen in premražen.
Ja...
In tudi koliko pomeni prijaznost neznanca.
Si pripravljen na juho?
No, nastavi skodelico.
Oh, prijatelj moj...
Ne moreš si predstavljati, koliko mi pomeni tvoj obisk.
Koliko časa sem moral čakati na srečanje z drugo osebo.
Včasih zaradi skrbi,
pozabimo na drobne malenkosti,
ki so temelj prave sreče.
In zdaj še malo vina za poplakniti juhico?
Dobro, dobro.
Ja, tako, prav.
Počakaj!
Nazdraviva.
Nazdraviva na dolgo prijateljstvo.
Gotovo si bil zelo lačen.
Zdaj pa še majhno presenečenje.
Za posebne trenutke hranim...
..Cigare.
Kar vzemi.
Kaj?
Ne, ne, ne.
Ogenj je dober.
Ogenj je dober. Prijatelj je.
Ja. Dovoli, da ti pokažem.
Vidiš?
Imaš svojo cigaro?
Pokaži mi.
V redu.
No, zdaj...
Drži tako. In potem,
ne vleči, dokler ni konica žareča.
Počakaj.
Kam greš?
Ravno sem hotel pristaviti za kavo.
Zdaj!
Hitro! Pomirjevalo!
Sesul se je.
Vem.
Jaz grem. Dajte mi svečo.
- Ne. - Ja.
Ljubezen
je edina stvar, s katero lahko rešimo tole mojstrovino.
In jaz ga bom prepričal, da je ljubljen.
Pripravljen sem žrtvovati tudi svoje edino življenje.
Karkoli boste slišali, ne glede kako vas prosim,
ne glede kako bom kričal in razbijal,
ne odpirajte vrat, sicer boste pokvarili moje delo.
Jasno?
Ne odpirajte vrat.
V redu, doktor.
Lepo je bilo delati z Vami.
Spustite me ven. Spustite me ven... Prekleto, odklenite!
Kaj vam je? Prej sem se samo šalil.
Ne razumete šale?
O moj Bog, spustite me ven!
Odprite ta prekleta vrata, sicer bom obrcal vaše riti!
Mami!
Seveda...
Zdravo, lepotec.
Veš, da si prav čeden?
Ljudje se ti smejijo v obraz.
Ljudje te sovražijo, a veš zakaj?
Ker so ljubosumni.
Samo poglej tole nedolžno podobico.
Poglej ta sladki nasmešek.
Bi govorili tudi o fizični moči?
O pravih mišicah?
O idealnem olimpijcu?
Ti... si... bog!
Verjemi mi...
Nisi zloben.
Ti si dober!
To je priden otročiček.
To je sladek fantek.
Mamin angelček.
In jaz želim, da to izve ves svet,
enkrat za vselej in brez sramu
jim želim povedati, kako te imam rad.
Naučil te bom.
Naučil te bom hoditi, govoriti, premikati se, razmišljati.
Skupaj,
ti in jaz
bova dala največ znanosti
vse od davnih časov odkritja ognja!
Dr. Frankenstin. Ste v redu?
Ime mi je...
Frankenstein!
Dr. FRANKENSTEIN PREDSTAVLJA MOJSTROVINO
ENKRATNI ZNANSTVENI EKSPERIMENT REANIMACIJE'
Spoštovani kolegi, gospe in gospodje,
ta večer imam veliko čast
napovedati človeka, čigar ime je v preteklosti
bilo večkrat ponižano
kakor pohvaljeno.
Pred vami bo doktor baron Frederich von Frankenstein.
Moji dragi kolegi...
..gi... in nevrokirurgi, gospe in gospodje.
Pred par tedni, je bilo moje razmišljanje,
verjemite mi, konservativno in tradicionalno kakor vaše,
zato sem začel nenavaden eksperiment
reanimacije mrtvih tkiv.
To, kar vam danes ponujam, lahko postane
potni list v nesmrtnost.
Gospe in gospodje, naj vam ponudim na intelektualni in filozofski ravni,
mojstrovino.
Kar sedite, prosim.
Saj nismo otroci. Znanstveniki smo.
Jamčim vam, da se nimamo česa bati.
Kot prvo, bi rad pritegnil pozornost
na demonstracijo primarnega živčnega sistema.
Stabilnost in koordinacija.
Hodi korak za korakom.
Nazaj.
Gospe in gospodje, videli ste stvor, kako se trudi na motorični ravni,
kar pa še sledi, bomo morali previdno stopati
v kraljestvo genijev.
Gospe in gospodje,
iz tega kar je bilo prej le razpadajoče mrtvo tkivo,
vam predstavljam
svetovljana.
Pojdi.
To ni nič. Nič, če ti rečem.
pet, šest, sedem, osem...
Daj no, želiš, da izpadem bedak?
Prosim vas. Rotim vas.
Iz varnostnih razlogov, ne žalite ga!
Vrni se, si me razumel? Ne dovolim ti uničiti moje opere.
Jaz sem te ustvaril in ti ukazujem, da se vrneš.
V verige.
V verige, kakor zver.
Oh, doktor. To je grozno.
Samo en način je.
Samo, da bi našel način, kako uravnovesiti živčno tekočino,
potem bi bil zdrav kot riba.
Le kako?
Kako, preden bo prepozno?
Oh, Frederick...
Samo, da bi lahko našla način za
blažitev tega mučenja!
Ko bi ti le lahko pomagala...
omiliti napetost. Da bi ti lahko dala malo užitka.
Doktor, imam...
Doktor?
Kaj je?
Doktor...
Kam ste izginili?
Oprostite mi, doktor. V vaši odsotnosti je prispel telegram.
A nisem naročil, da me ne motite med delom.
Žal mi je, doktor. Mislila sem, da je nujno.
Vaša zaročenka bo vsak čas tukaj.
Kaj? Elizabeth prihaja, danes?
Ja. Grem pripravit sobo.
Predlagam Vam, da si nadenete kravato.
Ljubi.
Draga.
- Presenečen? - Presenečen.
- Me ljubiš? - Ljubim te.
No....
- Gremo spat. - Dragi...
Dan je bil dolg. Prepričan sem, da si zelo utrujena. Plačal bom taksi.
- Draga. - Kaj?
- Presenečena? - Ja.
- Me ljubiš? - No...
Gremo spat.
- Draga. - Ja.
Delaj se kakor, da ni nič.
- Pripravljena? - Ja. Seveda...
Ja.
Res sem malo utrujena.
Predstavljam ti svoja asistenta. Inga in Ajgor.
Me veseli.
- To je moja zaročenka Elizabeth. - Končno se srečamo.
Zaročenka.
Oprosti mi, draga. Kaj počneš ti... tako bolj natančno?
Pomagam dr. Frankenstinu v laboratoriju.
Pogovarjava se na intelektualni ravni und...
pravkar sva bila sredi debate...
- Dovoliš? - Kaj?
Samo malo...
Ajgor, mi pomagaš?
Seveda, Vi primete blondinko in jaz tisto s turbanom.
Nehaj, no. O potovalkah sem govoril.
Ja, gospodar.
Gospe, kar semkaj.
Dolga noč bo. Če rabite pomoč pri dekletih...
Kar počasi...
In bomo dobri prijatelji.
Ja?
Priden.
Kakor stari prijatelji.
Kaj ti je? Te je strah tega majhnega plamena?
Nič ti ne bo.
Vidiš?
Kako velika pošast si.
Mama je imela prav.
Otroci se ne smejo igrati z ognjem.
Ja? Ker se lahko poškodujejo.
Alt!
Povleci.
Upor je grda reč.
Und, mislim, da je zdaj čas zanj!
Ubijmo stvor!
Bog mi je priča... Dvigni.
Preklet naj bo dan,
ko se je rodil tisti Frankenstein.
Kaj?
Sem rekel: "Preklet naj bo dan, ko se je rodil tisti Frankenstein."
Zbežal je.
Veš kaj to pomeni?
Dragi, ni treba skrbeti.
Mogoče pa imaš prav.
Seveda imam prav.
No, zdaj bodi pa priden.
Kaj bi jaz brez tebe?
Tvoja soba je na koncu hodnika, tako v primeru, če me bo kaj strah ponoči?
Samo sem razmišljal, da za to noč, glede kakšna je, da bi lahko...
ostal pri tebi.
In bi me imel, kar zdaj, kar tukaj?
Zdaj, ko manjka še tako malo do poroke, skoraj bi se je lahko že dotaknil?
- Ja! - Hej.
Ali pa...
A ni bolje počakati do trenutka, ko se ti bom lahko popolnoma predala
in bom tako lahko prostaško in legalno čisto tvoja?
To je težka odločitev.
Ampak ti si silak.
Domnevam, da imaš prav.
Seveda. Jaz mam vedno prav.
Zdaj mi daj poljubček za lahko noč.
Brez jezika.
Lahko noč, dragi.
Lahko noč, cukrček.
- Ljubim te. - Tudi jaz te ljubim.
Me ljubiš? Jaz te zelo, dragi.
- Sladke spanje, mišek. - Tudi tebi.
Lahko noč, dobro spi.
Kje sem?
Kdo si? Kaj si?
Kaj hočeš? Kaj mi boš naredil?
Brez panike.
Ne strašiš me.
Moj oče ima veliko denarja. Lahko imaš svet pod nogami.
Poslušaj. Nazaj morem priti pred 23.30. Pričakujem pomemben klic.
Govori! Zakaj ne govoriš?
Kaj delaš?
Oh, ne, upam, da ne misliš resno!
Jaz sem...
Oh, moj bog.
Zaročena sem.
In enkrat bo on... Sam jaz ne... Nimamo...
Oh, sladke skrivnosti življenja.
Končno vas bom odkrila.
Končno bom spoznala prave skrivnosti...
En denarček za tvoj spominček.
Nepoboljšljiv si, a ne?
Moj mali s super vratom.
V redu, no.
Sedem je bila vedno moja srečna številka.
Pridi sem, vroča pošast.
Kaj je? Kaj se dogaja??
Je to zaradi glasbe?
Gotovo prihaja iz bližnje hiše. Ni se nama treba sekirati.
Kam greš? Kam...
Oh, moški! Vsi ste isti.
Sedem, osem skokov in hitro nazaj k prijateljem.
Samo da se pohvalite. Bolje zate, da držiš gobec.
Oh, mislim, da ga ljubim.
Glej, prihaja nazaj. Glasba je...
Še igrajte. Glasbo!
Glasba ga privablja nazaj!
Pridi.
Pridi. Daj.
Pridi. Saj zmoreš.
Ne dotikajte se ga! Sam hoče to narediti.
Saj zmoreš. Saj zmoreš.
Pogumno, moj stvor.
Hitro. Primite ga.
Je pripravljeno orodje za presaditev?
Ja, doktor.
Ste prepričani, da želite iti do konca?
Trenutno ga lahko reši edino to.
Se zavedate, da tvegate življenje obeh?
Ja.
Zdaj ugasnem.
Kako naj vem, kdaj so pripravljeni?
Doktor je rekel, da moramo počakati 15 minut.
Niti sekundo več.
Niti sekunde manj.
Koliko še manjka?
Dve minuti.
- Kakšen ropot je to? - Ne vem.
- Koliko je ura? - Skoraj bo čas.
Oh, moj bog. Iz vasi so.
Ne! Ne! Lepo prosim!
Še sedem sekund.
Ne! Ne!
Ne! Ne! Ne!
Spustite ga.
Pošast je spregovorila.
- Ne, to ni možno. - Ja, pa je.
Rekel sem: "Spustite ga."
Und, kdo misliš, da si,
da lahko ukazuješ tem ljudem?
Jaz sem pošast.
Ja. Vidim, da si pošast.
Kolikor se spomnim,
ste me vsi sovražili.
Gledal sem svoj obraz in svoje telo
in bežal sem pred ponosom.
V samoti sem se odločil, če že ne morem priklicati ljubezni,
potem bom priklical strah.
Živim,
ker mi je ta genij, na pol neumen, dal življenje.
Samo on me je videl
kot nekaj lepega.
In potem,
da me je lahko zaščitil pred nevarnostjo,
je uporabil svoje telo,
da sem lahko imel mirno dušo
in pokazal mi je drugačen način izražanja.
No, to, seveda, marsikaj spremeni.
Kot poglavar te vasi,
naj vam prvi podam roko
v znak prijateljstva.
- Hvala. - Ni za kaj.
Und, zdaj gremo vsi k meni domov na posladek und na kozarček
und... malico!
Do krčme!
Čao, gospa Frankenstein.
Gospa Frankenstein. Kako lepo ime.
Oh, draga.
Ne... izgubljaj glave.
Kaj?
Takoj pridem.
Nisem še izgubil ne glave, ne lasu, draga.
Samo še sekundico.
Miško, upam, da ti ni bilo preveč dolgčas na očetovi zabavi.
Saj je bila posvečena tebi. Reci, da ti je bila všeč.
Dragi, si videl?
Dala sem posebno košarico v kopalnico za tvoje cunje.
Druga je za spodnjice in nogavice.
Tukaj sem.
Oba isto čutiva.
Veš, zanima me...
Nekaj sem te vedno hotela vprašati, o tisti operaciji.
Glede transplantacije?
Stvor je dobil del tvojih krasnih možganov, kaj imaš pa ti od njega?
Ne... Ah... Ne verjamem... Ah...
Oh, sladke skrivnosti življenja...
končno vas bom odkrila.....
MARX, ENGELS & HEAVY METAL F O R E V E R!